Jag heter Robert Wise, 1964 regisserade jag...
...Twentieth Century Fox- versionen av...
...Rodgers och Hammersteins "The Sound of Music".
I den här presentationen...
...kommenterar jag flera sekvenser.
Programmet innehåller också...
...stereomusik och ljudeffekter...
...så att musiken från filmen...
...kan höras utan dialog för första gången...
...och ni slipper lyssna på mig i tre timmar.
Melodierna presenteras utan sång.
Vi börjar med inledningen: "The Sound of Music".
Filmen spelades in i Salzburg, Österrike...
...platsen där historien utspelades.
Maria von Trapp växte upp bland de här bergen...
...innan hon for till klostret i Nonnberg.
Hon blev barnflicka hos en pensionerad marinkapten.
Scenerna från luften designades av Maurice Zuberano...
...och filmades när resten av teamet återvänt till Hollywood.
Sekvensen påminner om...
...inledningen till min tidigare musikal: "West Side Story".
Det finns inget bättre sätt...
...att introducera Österrikes landskap...
...eller den okuvliga Maria.
Det största problemet under inspelningen av "Sound of Music"...
...var det ständiga regnet.
Det verkade ha ett mönster.
Det var solsken i tre dagar...
...och regn i tre dagar, tre dagar
sol, och tre dagar med regn.
Så var det under hela inspelningen.
Själva inledningen av filmen...
...när Maria sjunger
"The Sound of Music"...
...var det sista vi filmade på plats.
Det fanns ekonomiska
orsaker till detta.
Man vill få bort alla från
inspelningsplatsen...
...så man slipper betala
deras omkostnader.
Eftersom bara Julie
är med i scenen...
...spelade vi in den sist.
Alla andra hade åkt hem.
Vi fann Marias berg...
...på andra sidan gränsen,
i södra Bayern.
Gränsen till södra Tyskland
är i närheten av Salzburg.
Vi åkte ut till platsen...
...stannade vid gränsen, visade våra pass...
...och filmade i Tyskland.
När den sista scenen
från helikoptern filmades...
...när kameran sänks...
...och filmar Julie springa över fältet...
...så fick alla andra gömma sig.
Scenen filmades
av kamerateamet...
...som leddes av Zuberano.
Vi kommunicerade via radio.
När scenen filmades...
...satt jag i ett träd vid fältet.
Jag skulle vara på en plats...
...där jag inte syntes.
Jag behövde se hur nära helikoptern kom...
...och hur bra scenen verkade.
Via radiokontakten...
...med kamerateamet och Zubie...
...visste jag om de tyckte det blev bra.
Vi gjorde flera omtagningar.
Jag framkallade tre eller fyra.
Den som kom med i filmen...
...var såklart den bästa.
När vi fann platsen...
...talade vi med bonden
som ägde området.
Där växte fint, högt gräs...
...som skulle växa ännu mer.
Vi trodde han förstod...
...att han skulle låta gräset växa.
Men det gjorde han inte.
När vi återvände ett par
månader senare...
...hade han klippt gräset.
Det såg bra ut i filmen...
...men det hade blivit
mer intressant...
...om gräset hade varit högt.
Filmen spelades in i Todd-AO 65 mm.
Bakgrunden i inledningen...
...filmades av Maurice Zuberano...
...och gjordes efter filmningen.
Då var vi tillbaka i Hollywood.
Zubie fann platserna och filmade dem från olika vinklar.
Vi valde ut platserna...
...efter de bästa bilderna.
Bakgrunderna vi ser...
...är från Ernest Lehmans originalmanus.
De var hans idé.
Nonnberg kloster styrdes av Benediktinernunnor.
Vi fick inte gå in i klostret.
Vi fick inte se platsen.
Vi fick filma yttergården...
...och byggnaden från utsidan.
Men vi fick inte filma insidan.
Gården man ser i filmen...
...är designad av Boris Leven.
Det är en studio som byggts, den ser verklig ut.
Boris kunde skapa verklighetstrogna miljöer.
Han besökte flera kloster...
...som inte var förseglade.
Vad som visas i filmen...
...kommer från olika gårdar...
...som han sett i klostren.
Kapellet där nunnorna sjunger i början...
...filmades på plats.
Det andra kapellet var till bröllopet.
Det var var ett kapell i Salzburgs äldre stadsdel.
Platsen användes inte...
...och de lät oss filma scenen där...
...med nunnorna som sjunger i början.
Vår kostymdesigner, Dorothy Jeakins, skapade sin version...
...av nunnornas klädsel.
Det är hennes design.
l numret "Maria"...
...ville vi ge Marni Nixon...
...en chans att synas.
Marni hade rösten vi använt till "Kungen och jag"...
...istället för Audrey Hepburn i "My Fair Lady"...
...och Natalie Wood i "West Side Story".
Vi tyckte det vore kul...
...om hon fick synas.
Hon var en av nunnorna i "Maria" numret.
En av de andra var Portia Nelson.
Hon var själv sångerska.
Saul Chaplin rekommenderade henne.
Hon var ett bra val.
Hon var den motsträviga nunnan.
En av de andra...
...hon som gillade Maria, var Anna Lee...
...som jag känt i många år.
Jag fick en möjlighet...
...att arbeta med henne.
Sången "Maria" är från scenversionen...
...men sjungs i en lägre tonart.
En del av sångtexten talas.
Annars är det samma sång.
Här tog vi bort en scen...
...som skulle varit med i filmen.
Det var en scen när Maria ber...
...eftersom hon vet att hon är illa ute...
...efter scenen på gårdsplanen.
Syster Margaretta hämtar henne.
Abedissans kontor filmades i Salzburg.
Scenen forslades till Salzburg...
...där det fanns en liten studio...
...med inspelningsmöjligheter.
Eftersom vi hade problem med vädret...
...behövde vi scener att filma...
...om det började regna.
Vi satte upp scenen i studion.
När det var dåligt väder...
...under filmningen i Salzburg...
...filmade vi scenen i abedissans kontor.
Vanligtvis går man till inspelningplatsen ändå...
...eftersom man inte vill missa...
...en ändring i vädret.
Man stannar kvar tills klockan 11.00.
När man är säker på att vädret inte ändrar sig...
...går man tillbaka till studion.
Sen kan man filma i fem, sex timmar.
Här ser man abedissans kontor i en scen...
...men sekvensen filmades under flera dagar.
När vi filmat alla scenerna i kontoret...
...var vi fortfarande i Salzburg.
Då kunde vi bara åka ut till inspelningsplatsen...
...och vänta på att vädret skulle bli bättre.
Scenen hos abedissan...
...är från Maria von Trapps bok, den var med i pjäsen.
Men Ernest Lehman ändrade en sak.
"My Favourite Things" brukade sjungas här...
...med det ändrade Ernie på...
...och använde sången till fördel...
...i scenen med Maria och barnen i sovrummet...
...när hon nyss fått anställning.
Peggy Wood var ett idealiskt val som abedissa.
Jag visste inte vem jag skulle välja.
Någon nämnde Peggy, och jag kollade hennes bakgrund.
Hon hade varit en stjärna på scen..
...på 20 och 30-talet, och även spelat in film.
När jag mötte henne i New York, gillade jag henne...
...och förstod att hon passade för rollen.
Det var en av de viktigaste rollerna...
...i hela filmen.
Peggy har en varm personlighet.
Hon passade i rollen som abedissa.
En sympatisk roll.
En sak som Peggy inte klarade, vid hennes ålder...
...hon var omkring 70, var att sjunga.
Hon hade haft en bra röst när hon var yngre, men nu...
...kunde hon inte sjunga "Climb Every Mountain".
Nån annan fick sjunga åt henne.
Hon mimade till rösten.
Men jag måste påpeka...
...att även om en annan röst används...
...när man spelar in...
...är skådespelaren...
...närvarande med sångaren...
...så det blir som skådespelaren vill.
Så var det med Peggy, och damen som sjunger...
..."Climb Every Mountain".
En av de nya sångerna till filmen var: "l Have Confidence ln Me".
Resan till stan beskrivs i Maria von Trapps bok.
Ernie använde det och sa till sig själv...
...att det inte bara var ett tillfälle att visa stan.
Man kunde ha en sång...
...som visade Marias nervositet inför sitt nya jobb.
Det blev en kombination av Maria von Trapps historia...
...och Ernies idé...
...med sången: "l Have Confidence ln Me".
En vinkel med Maria och butlern...
...filmades i Salzburg.
Den andra vinkeln filmades flera veckor senare...
...när vi var i studion...
...och hade byggt ingången.
Sånt planerande är nödvändigt...
...när man filmar på olika platser...
...med inomhusscener.
Gil Stuart spelade butlern, han rekommenderades...
...av någon i filmbolaget...
...eller nån av skådespelarna.
Jag kände inte Gil, men han passade för rollen.
Han hade rätt ålder...
...och man kunde tro...
...att han stödde nazisterna, som visar sig senare i filmen.
lnomhusscenerna i kaptenens hus...
...fanns på scen hos Twentieth Century Fox studio.
Boris Leven var en av de bästa...
...produktionsformgivarna som fanns i branschen.
Han hade också gjort scenerna till "West Side Story"...
...och "Två på gungbrädet".
Christopher Plummer som kapten...
...var min idé.
Jag såg musikalen i London...
...innan jag for till Salzburg för att leta inspelningsplatser.
Jag ville att kaptenen skulle vara en stel person.
Jag hade sett Christopher Plummer på scen i New York...
...i några olika pjäser.
Jag var imponerad av honom.
Han var en bra ung skådespelare...
...ganska ung vid den tiden.
Han kunde bli en mer intressant kapten...
...än den jag sett på scenen.
Han kunde ge rollen skärpa...
...och en mörkare sida.
Andra ville ha rollen.
Yul Brynner ville spela kaptenen...
...men det kändes inte rätt.
Studion gick med på att välja Chris...
...men han själv var inte övertygad.
Han tyckte inte om materialet.
Han sa till sin agent att han inte ville ha rollen.
Hans agent, Kurt Frains, var övertygad om...
...att om Chris tog jobbet...
...skulle det gynna hans karriär.
Jag talade med Kurt om varför jag valt Chris...
...och vad jag trodde Chris kunde betyda för rollen.
Kurt sa till mig:
"Om du flyger till London..."
Chris bodde i London.
"Om du talar med Chris..."
"...skulle du kunna övertyga honom."
Jag flög till London för att träffa Chris.
Jag hade aldrig mött honom tidigare.
Jag ville få honom att ta rollen.
Vi möttes på Connaught Hotel och talades vid.
Jag sa vad jag tyckte om rollen...
...hur jag ville gestalta den...
...vad han kunde tillföra, hur filmen skulle göras.
Han lovade att tänka på saken...
...och verkade gå med på det.
Vi funderade över hans ålder.
Var han tillräckligt gammal för att ha en dotter på 16-17 år?
Då var Chris 36 år gammal.
Vi ville prova med smink...
...när vi var i London.
Det tillät han inte, men han lät oss...
...komma till hans våning...
...med en fotograf och en sminkör.
Vi fotograferade honom...
...med några rynkor och grå tinningar.
Då såg han lite äldre ut.
Vi tog bilder på honom...
...och visade bilderna för direktörerna i studion...
...för att övertyga dem om att han tacklade rollen...
...vad gällde åldern.
Så började det.
Jag bad Chris att tala med oss...
...och Ernie Lehman. Han funderade över manus...
...och rollen, han tyckte en del kunde göras bättre.
Att hans roll kunde förbättras.
Han arbetade med Ernie.
Ernie berättade...
...att Christopher hjälpte till...
...med att utveckla rollen.
Rollbesättningen av filmens unga skådespelare...
...var ett resultat...
....av intervjuer och provfilmningar i Hollywood.
Likadant var det i London.
l New York intervjuade jag dussintals personer...
...och provfilmade åtta eller tio.
Jag samlade jag ihop materialet...
...från London, New York och Hollywood...
...och valde ut personerna. Alla barnen...
...var från Los Angeles...
...utom Nick Hammond, den äldsta pojken...
...som var från New York.
Han bodde i Baltimore och kom till New York för att provfilma.
De arbetade väl tillsammans...
...och blev som en familj utanför scenen.
De kom bra överens.
Charmian Carr spelade Liesl.
Hon var som gruppens mamma.
De står varandra nära.
De har förblivit vänner under alla år...
...och träffas så ofta som möjligt.
Charmian Carr, flickan som spelade...
...den äldsta flickan, hette egentligen Charmian Farnon.
Vi tyckte inte att det namnet passade in.
Vi ändrade namnet till Charmian Carr.
Det var visst ett annat familjenamn.
Det namnet har hon behållit sen dess.
Vi undrade om Charmian...
...kunde spela en flicka på 16-17 år.
Hon var 20 år gammal när hon provfilmade.
Men det lyckades bra.
Hon är mycket varm, en härlig skådespelerska.
Det var ett nöje att jobba med henne.
Hon är ännu en god vän.
Jag träffar henne så ofta som möjligt.
Det är mycket trevligt.
Det finns en historia om Kym Karath...
...som spelar Gretl, femåringen.
Jag glömmer aldrig när hon kom in på kontoret...
...där jag satt.
Hon bar sin portfolio under armen.
Hon satte sig vid skrivbordet...
...och såg upp som hon ville säga:
"Vad kan jag göra för er?"
Hon var den mest självsäkra femåring jag nånsin sett.
Hon var utmärkt för filmen.
Angela Cartwright hade mest erfarenhet.
Hon hade varit med i serien...
..."Make Room For Daddy", med Danny Thomas...
...och andra shower.
Hon hade mycket erfarenhet...
...för att vara 11 år gammal.
Hon var härlig att arbeta med.
Debbie Turner hade gjort reklam.
Hon hade inte varit med i nån film.
Heather Menzies hade inte gjort nåt filmarbete.
Kanske lite grann.
Och Duane Chase hade inte varit med i något alls.
Kanske nån reklamfilm.
Barnen var noga utvalda...
...de jämfördes...
...och skulle ha rätt ålder.
De skulle vara lika...
...eftersom de skulle tillhöra samma familj.
Det var en bra grupp.
Norma Varden hade jag jobbat med länge.
Min första film som ung regissör...
...gjordes 1944...
...och hette "Mademoiselle Fifi".
Den baserades på två noveller av Maupassant.
Norma Varden spelade en aristokratisk dam.
Vi sökte efter nån som kunde spela hushållerska...
...och då mindes jag henne, det blev en återförening.
Vi arbetade tillsammans igen efter nästan 20 år.
En intressant sak inträffade...
...när vi filmade "l Have Confidence" i Salzburg.
Vi fick besök av Maria von Trapp.
Hon kom till Salzburg...
...med ett barnbarn, som var omkring 13.
Vi möttes för första gången.
Jag hade talat med henne på telefon...
...innan produktionen började.
Hon var mycket charmerande.
Hon var intresserad av vårt arbete.
Hon bad att få vara med i filmen med sitt barnbarn.
Vi tog på henne tidtypiska kläder....
...och placerade de båda i bakgrunden...
...när Julie går mot fontänen.
Men hon är så långt i bakgrunden...
...att man måste se efter noga.
Hon var nöjd över att få vara med...
...men efter sju eller åtta omtagningar...
...tyckte hon att filmarbete var för omständigt.
Hon var förtjusande.
Hon stannade kvar ett par dagar.
Hon gjorde intervjuer för både radio och tv.
Det var en av upplevelserna när vi filmade i Salzburg.
Ett annat nummer kommer snart:
"Sixteen Going on Seventeen".
Det fanns ett lusthus...
...bakom von Trapps hus...
...men vi kunde inte filma där nattetid.
Det var för dyrt.
Att filma nattetid i Salzburg...
...kostade mycket pengar...
...vad gäller övertid.
Vi filmade början av scenen...
...när de gick mot lusthuset.
Resten filmades i en studio...
...med mycket växter.
Där fanns både träd och gräs.
Bakgrunden var målad.
Boris Levin designade och byggde platsen.
Det såg genuint ut.
En annan orsak till...
...att vi använde studion var...
...att vi behövde regn...
...som vi kunde kontrollera.
När man filmar en plats...
...omgiven av glas, uppstår problem.
Kameran reflekteras och människorna omkring den.
Alla som stod kring kameran...
...fick gömma sig under svarta skynken.
Vi såg till att blixtarna...
...syntes i rätt ögonblick.
Allt anpassades till musiken...
...och koreografin...
...som gjordes till sången.
Dansen koreograferades...
...av Marc Breaux och Dee Dee Wood.
Dan Truhitte, som spelar Rolfe, kom till provfilmningen...
...och såg ut att passa in.
Han såg ut som en österrikisk person.
En som kunde välja fel väg...
...trots att han var en förtjusande man.
Han spelade sin roll väl.
Han hade vad som behövdes.
Dan Truhitte var bra i scenen med Charmian Carr.
Det är ett vackert nummer.
Julie Andrews som Maria i den här scenen...
...visar vilken bra skådespelerska hon är...
...hennes värme...
...hennes professionalism...
...och känslan hon har för sitt arbete.
Det är underbart att jobba med henne.
Hon är mycket professionell.
Hon vill öva och förbättra scenerna.
lbland sa hon till mig...
...när jag trodde att en scen blivit rätt:
"Jag tror jag kan lite bättre".
Den här scenen...
...är ett exempel på hur hon arbetar...
...med de andra skådespelarna.
Här sjunger de "My Favourite Things".
Det var den första scenen som spelades in.
Vi började filma i april 1964.
Vi kunde inte åka så tidigt...
...på våren till Salzburg för att filma.
Där skulle fortfarande finnas snö.
Vi filmade under en månad i en studio...
...i Los Angeles, innan vi flyttade...
...till Salzburg för att filma där.
Det här är den första scenen som filmades.
Julie var underbar med barnen.
Från lilla Gretl...
...till den 16-åriga Liesl.
Hon kramade dem, lekte med dem...
...och skojade med dem.
l den här scenen....
...hjälpte Julie till...
...att ta hand om skådespelarna.
Jag var väldigt nöjd...
...eftersom jag sett repetitioner av numret...
...när de framfördes på scenen.
Hon var så bra tillsammans med barnen.
De älskade henne.
Det tillförde scenen mycket.
Man ser att där finns värme.
Det var första gången Charmian Carr...
...var med i en film.
l den första scenen hon fanns med...
...var hon helt plaskblöt.
Hon skulle vara genomblöt av regnet.
Hon minns ofta scenen...
...och hennes våta filmdebut.
Hon var underbar att arbeta med.
Ernie Lehman hade ändrat i manus...
...så att "The Lonely Goatherd"...
...som sjungs när åskan går...
...och Maria lugnar barnen...
Ernie såg till att de istället sjunger "My Favourite Things".
Den sången används för att lugna barnen.
Det gjorde han bra.
Ett problem man har med filmproduktion...
...jämfört med scenen...
...är problemet med att börja sjunga eller dansa.
Filmens realism kan ibland...
...göra det pinsamt.
Ernie Lehman lyckades få dialogen...
...att leda till sångens första rad.
Julie säger...
...sångens första två strofer som sedan blir en sång.
Det fungerade utmärkt.
Man överkom gränsen...
...mellan dialog till sång.
Ernie Lehman såg till att...
...kaptenen kommer in i slutet av scenen...
...och belyser konflikten mellan kaptenen och Maria.
Det var bra att få med det...
...för att dramatisera historien.
Konflikten i början mellan barnen och Maria...
...när de introduceras...
...scenen med paddan och vid middagsbordet...
Barnen verkar gilla Maria.
De tycker hon är toppen från början.
Ernies utveckling av historien...
...och barnens frågor kring Maria...
...ser gradvis till...
...att de börjar uppskatta henne.
Det förbättrade...
...manuset i jämförelse med scenversionen.
Sen visas scenerna från Salzburg...
...och vid berget, där de sjunger: "Do Re Mi".
Vi filmade...
...olika platser i Salzburg, bland annat torget...
...vid fontänen.
Där finns målningar av hästar.
Vi fick ta bort...
...en av scenerna som filmats.
Det var en scen när Rolfe...
...kommer cyklande och talar med Liesl.
Liesl introducerar honom för Maria, men säger inte "barnflicka".
Det är hon för gammal för, hon säger till Rolfe:
"Det är min vän Maria." Rolfe skojar med Liesl...
...om kläderna hon bär.
Men det hindrade historiens gång.
Vi ville låta berättelsen nå fram till...
...scenen med "Do-Re-Mi".
Vi tog bort den sekvensen.
Det blev diskussion kring en analys av filmen...
...när den hade visats.
Det gäller apelsinerna från lsrael.
På marknaden fanns apelsiner.
En del apelsiner kom från lsrael.
Det syntes på lådorna.
Lådorna det stod "lsrael" på...
...visades inte i filmen.
Lådorna var en del av vårt material.
Apelsinerna låg i dem.
Lådorna syntes på stillbilderna.
De visar ofta mer än filmen.
Lådorna med ordet "lsrael" syntes på bilderna.
Det lade folk märke till.
På den tiden existerade inte lsrael.
När vi gjorde "Do-Re-Mi"-numret...
...imponerades jag av bergen.
Särskilt glaciären i mitten.
Jag ville visa den i filmen...
...men glaciären låg högt upp.
Jag lät pojkarna kasta en boll...
...så att bergen kunde visas.
Sen återgick vi till sekvensen.
Vad gäller "Do-Re-Mi", vill jag påpeka...
...att när hon valdes till filmen...
...kunde Julie inte spela gitarr, vi fick ordna en lärare.
Hon lärde sig snabbt.
Men hon hade ett problem...
...som hon klagade över.
Hon fick lära sig att spela gitarr...
...och sjunga samtidigt. Och inte bara sjunga...
...utan även att mima till musik.
Det är svårt, men hon lyckades.
Det visar resultaten...
...man ser i filmen.
Att placera "Do-Re-Mi" här i historien...
...är en av de förbättringar Ernie Lehman...
...gjorde i manus.
l pjäsen sjungs sången av Maria...
...och barnen när hon anländer.
Sången ger ett tillfälle att ta ut barnen och Maria...
...så man får se Salzburg och stadens omgivningar.
Kaptenen ger ett nytt intryck...
...i scenerna med Elsa och Max.
Det är förväntat...
...eftersom han flirtar med baronessan.
Det är en annan relation.
Han lyser upp och visar sitt sinne för humor.
Richard Haydn som spelar Max, var ett bra val.
Vi övervägde några andra, men valde Richard.
Jag kände honom inte...
...men hade sett honom i andra filmer.
Han medförde rätt slags lättsinne och humor.
Han var lite cynisk ibland.
Han har en vinnande personlighet.
Han var underbar att jobba med.
Filmteamet umgicks med honom...
...när vi inte filmade.
Jag träffade Richard ofta när filmen var klar.
Vi blev goda vänner.
Eleanor Parker.
Jag valde henne till rollen som baronessa.
Jag hade jobbat med Eleanor hos Warner Bros.
Vi gjorde en såpopera...
...med Patricia Neal och Ruth Roman.
Alla tre hade kontrakt hos Warner Bros.
Jag hade alltid beundrat Eleanors skönhet...
...och hennes talang.
Hon var underbar att jobba med.
När vi letade efter rätt person...
...med rätt kvalité...
...vad gäller utseende, ålder och sofistikation.
Och som var en bra skådespelare...
...tänkte jag direkt på henne.
Vi övervägde andra...
...men hon visade sig vara...
...vårt rätta val.
Jag tyckte om hennes insats.
l scenen med Eleanor och Chris...
...när baronessan och kaptenen gör slut...
...är skickligt gjord.
Hon visar sig förstående...
...och gör det lätt för kaptenen...
...när hon stiger ut ur bilden.
Hon spelar mycket bra.
Jag beundrar Eleanor för det.
Varje gång jag ser filmen...
...som är ofta just nu...
Jag beundrar henne för den scenen.
l pjäsen sjunger Max och Elsa två sånger.
En är "How Can Love Survive?"...
...som skulle varit med här.
Den andra är "No Way To Stop lt", när Maria gett sig iväg.
Jag, Ernie och Saul Chaplin tyckte...
...att sångerna inte passade in.
Vi tyckte att sammanhanget blev bättre...
...utan de två sångerna. Senare övertalade vi...
...Richard Rogers att ta bort sångerna från filmen.
När vi letade efter von Trapps villa...
...insåg vi först att vi inte kunde använda den riktiga...
....eftersom under kriget...
...hade nån högt uppsatt nazist bott där...
...och de hade byggt en hög mur runt omkring.
Det såg inte bra ut.
Vi ville hålla oss undan...
...från överflödigt...
...dekorerade slott eller hus.
Sånt blir för gulligt.
Vi ville inte att filmen skulle bli översöt.
Så vi valde ett hus...
...som hette Frohnburg.
Det är en del av Mozarteum i Salzburg.
Vi tyckte om den klassiska stilen.
Det fanns inga torn eller så.
Det gillade vi.
Huset gav rätt känsla åt filmen.
Vi fick måla huset.
Det var ganska nedslitet.
Vi trimmade några av träden...
...så man skulle kunna se huset.
Vi satte järngrindar framför huset.
Där hade funnits grindar förr...
...men de var borta.
Grindarna gjorde att platsen såg bättre ut.
En sjö skulle finnas vid huset, det fanns ingen vid Frohburg.
Vi fick filma...
...exteriören vid Frohnburg...
...och en annan plats till villans baksida.
Där skulle det finnas en sjö.
Vi fann Leopoldskron...
...som hade ägts av Max Reinhardt.
Nu var det en amerikansk skola.
Där fanns en sjö...
...men vi fick inte filma där.
Vi behövde filma vid sjön.
Skolan gav oss lov att filma i närheten...
...vid huset Bertlesmann.
Boris Leven kopierade trädgården...
...och Leopoldskrons brygga.
Scenen med båten, barnen och Maria...
...planerades mycket väl...
...vad gäller repetitioner...
...innan vi lät dem gå ut i vattnet.
Ett problem förutom de normala...
...var det faktum att Kym Karath inte kunde simma.
Jag sa till allihop...
...särskilt Heather, att hålla ett öga på Kym.
När de föll i vattnet...
...fick de se till att Kym klarade sig.
Det var inte djupt...
...men Kym var kort, hon var fem år gammal.
Det var viktigt.
Vi sjösatte båten...
...och jag bad Julie att när de gick upp ur vattnet...
...skulle hon dra upp båten.
Flera scener filmades två gånger.
Scenerna vid sjön filmades vid Bertlesmann...
...och scener från den andra sidan huset...
...filmades vid Frohnburg.
Det komplicerade filmningen.
En närbild av Julie filmades...
...med Frohnburg som bakgrund.
Och närbilden med Chris Plummer...
...filmades vid Bertlesmann.
Det gäller att planera noga.
Så är det ofta när man filmar.
Bilderna filmades med flera veckors mellanrum...
...men det fungerar bra.
Nu blir filmen intressant...
...eftersom historien växlar.
Maria säger emot...
...kaptenen och säger att hans relation till barnen...
...har många fel och borde förbättras.
Han blir arg på henne.
Men han ändrar sig...
...när han hör barnen sjunga för första gången.
Han hör dem sjunga för baronessan.
Han blir så rörd...
...att han sjunger med och kramar om dem.
De förvånas av hans förändring.
De har aldrig sett honom så förut.
Sen ser kaptenen hur Maria går mot dörren...
...och ber henne att stanna.
Då vänder historien.
Jag är nöjd med hur historien utvecklas...
...senare, det fungerar fint.
Dockteatern är väldigt österrikisk.
Både getter och bergsklättrare finns med.
Här finns också en förändring...
...i Ernie Lehmans manus, numret "Lonely Goatherd"...
...skulle sjungas under stormen.
Maria sjunger sången för att lugna barnen.
Ernie tyckte att sången var för bra...
...för att tas bort.
Han fick idén att ha med en dockteater...
...som Max hade haft med sig.
Det blev ett fint nummer.
Vi fick med kända dockmakare:
Cora och Bill Baird från New York.
De var de mest kända dockmakarna i landet.
Vi kontaktade dem tidigt...
...när vi planerade filmen...
...och fick dem att tillverka dockorna.
De anlände från New York...
...flera veckor i förväg, och satte ihop numret.
De byggde upp teatern.
Jag ville att man skulle se barnen...
...när de manövrerade dockorna.
Bill och Cora hjälpte barnen...
...och i några scener...
...ser man barnen och dockorna.
De två yngsta, Debbie och Kym...
...flyttar på saker och fäller ned ridåer.
De äldre barnen fick lära sig...
...att manövrera dockorna.
Det är efter dockteatern...
...som han ger Maria komplimanger.
Triangeldramat börjar utveckla sig.
Det är en viktig del av historien.
Sen sjunger de "Edelweiss", som är en förbättring...
...jämfört med scenversionen, där sjungs "Edelweiss"...
...först i slutet, bara en enda gång.
Det var en briljant idé av Ernie...
...att inse att sången var för bra för att sjungas en enda gång.
Att visa familjen samlad...
...och att kaptenen och Liesl sjunger inför hela familjen.
En varm scen och en underbar sång.
Det är många personers favoritsång...
...i "Sound of Music".
Det var bra att ge sången en ny tolkning.
Sången får en ny betydelse.
När de sjungit "Edelweiss"...
...och barnen springer ut och talar om festen...
...filmade vi en scen när Elsa och Max...
...planerar inför festen.
Kaptenen går ut på terassen och tänker...
...på Maria och hela situationen.
Maria är på sitt rum och funderar.
Det indikerar attraktionen..
...mellan kaptenen och Maria.
Men det verkade lite tidigt.
Det blev för uppenbart.
Vi ville låta filmen...
...utvecklas vidare...
...med dragningskraften...
...mellan kaptenen och Maria...
...till andra sekvenser...
...och scenen vid lusthuset.
Under festen får man se...
...platsen fyllas med folk.
Särskilt den gyllene balsalen...
...som har fyllts med ljus...
...till skillnad från tidigare.
Allt är helt strålande...
...och gästerna bär vackra kläder.
De dansar och har det underbart.
Det gav mig en varm känsla...
...att se människorna i den sekvensen.
Ben Wright, som spelar Herr Zeller, är en bra skådespelare.
Jag hade jobbat med Ben tidigare.
l "Kvinnors längtan" spelar han domare.
Jag visste han var bra och effektiv.
Jag tänkte på honom omedelbart som Herr Zeller.
Han blev mycket bra.
Han spelade en osympatisk, men stark roll.
När de dansade laendler, fick koreograferna...
...göra efterforskningar.
Det skulle vara autentiskt.
De använde steg...
...från flera österrikiska danser.
De använde dem till vår version...
...av laendler.
Det påminner om scenversionen.
Det sista numret i första akten:
"So Long, Farewell", som sjungs av barnen...
...när de säger godnatt till gästerna...
...är precis som i pjäsen.
Det är med på samma plats...
...som i pjäsen.
Det stämmer överens med pjäsen.
Julies agerande i scenen...
...när hon manas att stanna på festen är bra.
Hon är som bäst.
Det är en svår situation för henne.
Hon vill inte vara med...
...men Max går inte med på nåt annat.
Kaptenen håller med.
Hon är i en pinsam situation.
Till slut går hon med på...
...att byta om och vara med på festen.
Julie gjorde en bra insats.
En vals spelas...
...när hon går till sovrummet.
Det är en version av bröllopsmusiken.
Det fungerade bra i filmen.
Den följande scenen i sovrummet...
...var en av Julies bästa scener i filmen.
Hon inser vad som hänt mellan henne och kaptenen.
Det blev uppenbart...
...att hon attraherades av honom och han av henne.
När hon förstår det...
...eller påmind om det...
...av baronessan, beslutar hon att...
...så får det inte vara.
Hon måste ge sig av.
Baronessan hjälper till att fatta det beslutet.
Det var en nyckelscen...
...för Julie Andrews i filmen.
När baronessan återvänder till festen...
...efter scenen med Maria i sovrummet...
...spelas en instrumental version...
...av "How Can Love Survive"?
En sång vi tog bort...
..men som fungerar här.
Den representerar Elsas beslutsamhet att få relationen...
...med Georg att fungera, trots att de har problem.
Vad gäller Eleanor...
..tyckte jag om hennes agerande...
...i förhållande till Georg.
Vad som är intressant med Marias avresa...
...i kontrast till boken...
l Maria von Trapps bok...
...hade hon och baronen redan uttryckt sin kärlek.
Hon återvände till klostret för att få tillstånd...
...att gifta sig.
Rodgers och Hammerstein använde materialet bättre...
...och skapade dramatik...
...när Maria åker iväg...
...eftersom hon är orolig över...
...att hon blivit kär i baronen.
Hon ville fly till...
...stillheten i klostret.
Ernie förstärkte det...
...i jämförelse med pjäsen.
Det blir en viktig del av historien.
Det förstärker berättelsen...
...under andra akten.
Saul Chaplin tillförde mycket kreativitet...
...till filmen, särskilt musikaliskt.
Saul styrde musiken till "West Side Story"...
...precis som i "Sound of Music".
Han repeterade sångerna med Julie.
Han jobbade med koreograferna...
...och repeterade ständigt.
Han var på scen med pianisten...
...och övervakade musiken.
Han arrangerade...
...de olika numren.
Han såg över sångerna.
Han hjälpte mig med...
...filmens musikaliska del, och mer än så.
Han medverkade i rollbesättningen.
Han förbättrade manus...
...kläder och annat.
Han var mycket kreativ...
...och mycket viktig för filmen.
Saul är själv kompositör och musiker.
Han var viktig av den orsaken.
Boris Leven var en...
...enastående designer...
...och bidrog med...
...fantasi och kreativitet.
Han gav filmen en visuell känsla...
...och var en viktig tillgång.
Ted McCord filmade.
Jag hade känt till hans arbete i många år.
Vi hade jobbat med en film tidigare.
Det var före "Sound of Music"...
..."Två på gungbrädet", med Shirley MacLaine och Bob Mitchum.
En film i svartvitt.
Jag hade sett Teds arbete med färgfilm.
Jag visste att han kunde ge...
..."Sound of Music" den romantik...
...som filmen behövde.
lngen skarp...
...realism, utan en mjuk...
...romantisk känsla, som passade...
...hela filmen.
Bill Reynolds och jag jobbade tillsammans...
...på 50-talet, när jag gjorde "Mannen från Mars".
Vi hade inte jobbat tillsammans sen dess.
När "Sound of Music" skulle göras...
...ringde Bill mig och sa:
"Vi måste ses, det är 10 år sen sist."
Jag blev glad, han är en bra redigerare...
...och gjorde ett jättebra jobb.
lrwin Kostal dirigerade musiken.
Jag mötte lrwin när "West Side Story" filmades.
Han var med och arrangerade musiken.
När vi började med "Sound of Music"...
...sa Saul Chaplin:
"Jag tror att den som kan..."
"...både dirigera och arrangera musiken..."
"...är lrwin Kostal." Han gjorde ett bra jobb.
Julie jobbade med lrwin Kostal när "Mary Poppins" filmades.
Det avgjorde också saken.
Det var ett bra val.
Marc Breaux och Dee Dee Wood var gifta.
De var våra koreografer.
Jag vet inte om det var Ernie eller Saul...
Någon hade rekommenderat dem.
Jag träffade dem, och gillade dem...
...och deras förhållande till filmen.
Jag såg exempel på deras tidigare jobb...
...och anställde dem.
Både de och Julie...
...var bra med barnen.
De fick fram...
...barnens talanger.
Scenen på verandan visar planeringen...
...som behövs till två inspelningsplatser.
Under den här scenen regnade det en aning.
Det syns inte.
När man filmar riktigt regn, kan det vara svårt.
Man måste vinkla ljuset.
Det här regnet syntes inte alls.
Det var lite opassligt...
...så vi lät barnen...
...och kaptenen stå under ett regnskydd.
Vi lyste upp scenen.
Sånt är svårt filmatiskt...
...när man använder ljus...
...till en grå bakgrund.
Men Ted gjorde ett utmärkt jobb.
"Climb Every Mountain" var en utmaning.
Av alla filmens nummer...
...oroade jag mig mest för det.
När jag såg pjäsen i London...
...det var bara en gång...
När det numret kom upp...
Abedissan sjunger "Climb Every Mountain"...
...och stiger fram...
...rakt emot kameran...
...och sjunger så starkt...
...att det blir pinsamt.
Det var för mycket.
Jag ville att sången skulle visas annorlunda.
Sången kunde bli ännu mer övertydlig...
...om man inte såg nån sjunga.
Jag bestämde att...
...Peggy Wood, abedissan...
...inte skulle sjunga rakt emot kameran.
Det är en vacker sång...
...men den måste presenteras på rätt sätt.
Jag talade med Ted McCord och sa:
"Det ska inte vara för tydligt."
"Kanske en siluett, eller en profil."
"Man ska höra sångens fulla effekt..."
"...utan att det blir övermäktigt."
Så blev det i filmen.
Hon står i svag belysning.
Man ser hennes profil.
Hon sjunger ut genom fönstret.
Man övermannas inte av sången.
Jag tyckte det blev effektivt...
...och acceptabelt i filmen.
När vi filmade scenen med barnen...
De vill hälsa på Maria...
De vill övertala henne att komma tillbaka...
...till huset.
Vi behövde nåt som väckte uppmärksamhet.
Grinden var stängd.
Vi satte dit ett handtag i ett snöre...
...som Liesl drar i...
...så att de märker att nån är utanför.
Det var nåt vi satte dit...
...men när vi lämnat klostret...
...lät de snöret hänga kvar.
Det hängde kvar ganska länge.
Vi filmade på gården.
Vi fick inte gå in i klostret.
De var snälla som lät oss göra det.
Bärplockningsscenen skapades av Ernie Lehman.
Den visar kaptenen och barnen...
...och deras nya relation.
Han skojar lite med dem.
Han säger inte mycket, men han inser var de varit.
Det var viktigt.
Sen sjunger de en repris av "My Favourite Things".
När Maria återvänder...
...är det en av filmens höjdpunkter.
Det är ett känsligt moment.
Det överträffas av...
...slaget Maria får...
...när barnen talar om...
...att kaptenen ska gifta sig med baronessan.
Hon hade hoppats...
...att eftersom hon kände starkt för kaptenen...
...kände han nåt för henne. Det var omtumlande...
...och ändrade på...
...Julies agerande.
Det gjorde hon bra.
Det är en vändpunkt...
...i relationen mellan baronessan och kaptenen.
När Maria gett sig iväg...
...inser baronessan....
...hur engagerad kaptenen är.
Nu ska hon iväg återigen.
Hon åker ut så snart han funnit en ny barnflicka.
Man ser i Elsas blick...
...att hon insett hur betagen kaptenen är av Maria.
Det är början på vändpunkten...
...och baronessans avsked.
Alla tagningar vid sjön...
...när Maria går mot sjön och sommarhuset...
...gjordes på plats.
Vi filmade så mycket vi kunde.
Men den andra delen...
...när kaptenen letar efter Maria...
...för att förklara sin kärlek, gjordes i studion.
Studion hos Twentieth Century Fox.
Boris Leven hade designat platsen.
Bilden i scenen var viktig för mig.
Det skulle vara subtilt och inte för uppenbart.
Ted gjorde ett bra jobb.
Scenen börjar i förrummet...
Först ser man Maria...
...i bröllopsklänningen som Dorothy Jeakins...
...designat åt henne.
De går mot ett altare och järngrindar...
...och in i katedralen som ligger i Mondsee.
Det är en sjö 20 km utanför Salzburg.
En av de få katedraler...
...som tillät att vi filmade.
Klockspelet i slutet av bröllopet...
...är från Ernies manus.
Det var hans idé.
Man går från det till nazisternas ankomst.
Man hör en klocka ringa.
Vi höll oss till manuset.
Vi filmade festivalen...
...där det funnits en ridskola.
Där tränades fina hästar.
Valven var gjorda av sten.
Det såg ut som ett stenbrott.
Efter kriget...
...blev platsen en scen...
...som användes till festivalen.
När kaptenen och Maria återvänder...
...till huset...
...efter bröllopet och återföreningen med barnen...
...finns det en scen med Julie...
...och den äldsta flickan Liesl.
Den ger hennes roll en ny kvalité.
Eftersom de nu är gifta, har hon blivit mor.
Hon är inte bara barnflicka.
Det fångade Julie bra.
Särskilt i scenen med Liesl...
...när de sjunger tillsammans.
Julie åstadkom detta så bra...
...eftersom hon själv blivit mor.
Julies dotter Emma var på plats...
...nästan hela tiden, hon var två år gammal.
Julie visste vad det innebar att vara mor.
Det lyckades hon visa...
...i sin relation till barnen.
Särskilt i scenen med Liesl.
När vi var utanför villan i Salzburg...
...och kaptenen och Maria återvänt till barnen...
...filmar vi husets utsida.
Man ser Max och kaptenen gå in genom dörren.
Senare filmade vi interiören...
...av hallen och resten av scenen.
Det är noga planerat.
Man använder ofta stillbilder...
...så att allting matchas.
lbland händer det...
...att vi tar med bilderna.
Jag tror att vår klippare, Bill Reynolds...
...tog med en Moviola.
Vi såg filmen från exteriören...
...när kaptenen och Max går in i hallen...
...och kunde matcha bilderna...
...helt utan svårigheter.
Chris roll förändras...
...på grund av den nya relationen...
...han har med Maria.
De är inte kapten och barnflicka...
...utan man och hustru.
Det blir ett annat närmande...
...från den stunden i filmen.
l Maria von Trapps bok...
...gick baronen i konkurs.
Familjen började sjunga för att tjäna pengar.
De vann festivalen och turnerade i Europa...
...10 år före Anschluss.
Rodgers och Hammerstein gjorde det mer dramatiskt...
...genom att linka ihop tiden.
Sånt får man ofta göra...
...när man berättar en verklig historia...
...för att öka dramatiken.
Jag bestämde tidigt...
...att jag inte ville känna till den verkliga historien...
...från början.
Jag skulle göra en film...
...av en pjäs som varit framgångsrik.
Utmaningen i mitt jobb...
...var att göra om pjäsen...
...till en film, så gott det gick.
Om jag visste vad som hänt...
...och skillnaden mellan verkligheten, scenen...
...och filmen, skulle det påverka mig...
...på ett negativt sätt.
Min relation till filmen...
...handlade mest om manuset...
...och min kunskap om pjäsen.
Anschluss inträffade i mars 1938...
...och festivalen är i juli.
Sånt får man gå runt.
Man får arbeta med materialet...
...och dramatisera det...
...till historiens fördel. Man talar inte osanning...
...man bara vrider på historien.
l kontrast till friheterna vi tog...
...vad gällde historien...
...är karaktären Franz genuin.
Han var med i nazistpartiet.
Det var tydligt...
...i Marias bok...
...och även i filmen.
Mycket annat är sant...
...men helt säkert detta.
Filmningen av festivalen tog flera nätter.
Vi filmade på natten.
Vi höll på...
...omkring fem nätter, det var mycket med ljuset.
Vi belyste valven i bakgrunden...
...och placerade ut soldater.
Vi hade hundratals personer...
...från Salzburg som vi klädde upp...
...så de stämde in tidsmässigt.
Vi filmade numren på scenen...
...som de mimade till...
...och sånt tar tid.
Trots att det var i maj...
...var det ganska kallt på morgonen.
Vi stod tätt tillsammans....
...innan vi fortsatte filma.
Men det var en bra plats.
Det blev effektivt på skärmen.
Ted McCord ordnade en bra belysning.
Precis som i katedralen...
...skickade de dit ett team...
...för att arrangera ljuset.
Vi behövde inte börja från början...
...när filmningen inleddes.
Att placera "Edelweiss" där...
Kaptenen sjunger, de andra stämmer in...
...och publiken börjar sjunga. Det var mycket effektivt.
Kaptenen menar:
"Glöm inte ert land, låt inte nazisterna..."
"...ta bort kärleken till ert land..."
"...och landet jag älskar."
Hela publiken svarar honom...
...vilket Herr Zeller och nazisterna inte gillar.
Det var effektivt att använda sången...
...som familjen sjungit tidigare.
Nu var det inte bara familjen...
...utan hela publiken som sjöng.
Max bedömning av familjen von Trapps kör...
...var välgrundad, de lämnade Österrike...
...och for till Staterna.
De blev en framgångsrik sånggrupp.
Man hade en hel kör...
...i en enda familj. De var välkända...
...i många år, de sjöng sina sånger.
Max hade rätt från början.
Många har frågat om jag insåg att vi skulle få...
...en sådan framgång.
Att "Sound of Music" skulle bli så populär.
Då måste jag svara: "lnte precis".
Så här var det...
När filmen gjordes, visste vi att chansen fanns...
...att det skulle bli en populär film.
Det ordnades smygpremiärer i mellanvästern...
...för att se hur det gick.
Premiärerna gick bra.
Folk älskade filmen.
Vi visste att det var en succé.
Men inte riktigt den enorma succé...
...filmen hade de fyra första åren efter 1965.
Den kom allra högst på listan.
Filmen fortsatte att vara populär under flera år.
Sånt hoppas man alltid på...
...när man gör en film.
Men så blir det inte alltid.
Den här infriade alla förhoppningar.
Scenen vid kyrkogården i slutet av filmen...
...spelades in i april.
Det var innan vi for till Salzburg.
Scenen sattes samman...
...av vår designer, Boris Leven.
Ted McCord var ljussättare.
Det fungerade väl, det blev spännade.
Vi hoppades på spänning...
...men insåg inte hur tyst...
...publiken skulle bli när de gömmer sig...
...bakom gravstenarna och nazisterna letar efter dem.
l pjäsen visar sig Rolfe vara en mes.
Han ser på dem när de ropar på honom...
...och går bara iväg.
Han låter dem smita.
Han var kanske snällare i pjäsen...
...men det ledde inte till den spänning...
...vi ville ha i filmen.
Det blev så bra med abedissan...
...som välsignade dem, hjälpte och gömde dem...
...från nazisterna, så att de kunde fly.
Jag älskar historien som...
...Ernie kom på till slutet...
...när nunnorna visar...
...bildelarna de tagit från nazisternas motorer...
...så de inte kunde följa efter.
Det gav många skratt, och bidrog till en...
...härlig känsla när man ser familjen von Trapp...
...gå över bergen till Schweiz.
Jag höll kontakten med Peggy Wood...
...flera år efter "Sound of Music".
Jag mötte henne i New York...
...och åt lunch med henne.
Vi brukade skriva till varandra.
Sen förlorade vi kontakten.
Jag läste en dag i tidningen...
...att hon hade dött.
Hon var så underbar...
...varm och rolig, när jag lärde känna henne.
Det kändes som en svår förlust.
En tid senare...
...hade även Boris Leven dött.
Boris var med i fem av mina filmer.
Sen förlorade vi kontakten.
Samma sak med Ted McCord, min kameraman.
Ted skulle sköta kameran...
...till "Kanonbåten San Pablo" som filmades efter "Sound of Music".
Han hade rest till...
...Taiwan och Hong Kong för att leta efter miljöer...
...men då var han inte frisk.
Han hade hjärtproblem.
Han återvände...
...och sa att han inte kunde jobba.
Det vore för ansträngande för honom.
lnte många år senare...
...fick jag veta att han hade dött.
Han var härlig att jobba med, mycket snabb...
...och förstående.
En utmärkt kameraman.
Jag brukade umgås med Richard Haydn.
Han bodde i Los Angeles, vilket gjorde det lättare...
...vi träffades ibland...
...några gånger om året eller så.
Han var en härlig skådespelare...
...med ett bra sinne för humor.
Det var sorgligt när jag fick veta...
...att han hade dött.
Många blev vänner när filmen spelades in.
Julie och jag blev goda vänner.
Efter "Sound of Music" gjordes en annan musikal.
Den hette "Star!"
Hon spelade Gertrude Lawrence.
Vi ses inte så ofta...
...men vi håller kontakten.
Om jag behöver nåt från Julie...
...eller vill fråga nåt, kan jag alltid göra det.
Hon är en underbar människa.
Jag värdesätter hennes vänskap.
Ernie Lehman och jag är goda vänner.
Vi träffas ganska ofta.
Ernie har skrivit andra manus åt mig.
Han skrev "En stol är ledig"...
..."Gatans kung", "West Side Story", "Sound of Music".
Saul Chaplin och Betty, Sauls fru...
...var scripta i filmen.
De var inte gifta då, de gifte sig senare.
Vi är goda vänner.
Jag möter Bill Reynolds ibland, han reser mycket...
...och jobbar med olika filmer.
Men han bor i närheten av mig.
Jag träffar Zuberano ganska ofta.
Vi har jobbat med många filmer.
Han gjorde storyboard åt mig till en film...
...jag gjorde 1948, den hette "Knock-Out".
Vi har jobbat med många filmer.
Han har rest mycket med mig.
Jag villl gärna göra fler filmer.
Jag har några projekt på gång...
...om det kan ordnas...
...vill jag att Zubie gör mina storyboard.
Han har hjälpt mig förr.
Jag har hållit kontakt med barnen.
Jag har fått träffa deras barn.
För omkring tre år sen...
...möttes vi allihop...
...och firade 25-årsjubileum av filmens premiär.
Vi var i Century Citys salonger...
...Julie kom dit och sex av de sju barnen.
Nicky Hammond var inte med.
Han gjorde en pjäs i London.
Julie och barnen återförenades...
...och Julie fick träffa deras barn.
Alla hade små barn.
Det var underbart.
Charmian bor i stan.
Jag träffar henne ganska ofta.
Heather gifte sig med skådespelaren Robert Urich.
De byggde ett hus i Park City...
...där de bor numera.
Kym Karath gifte sig med en fransk bankman.
Hon bor i New York, hon fick barn för nåt år sen.
Debbie Turner har tre barn, hon bor i Minneapolis.
Nick Hammond bor i Australien...
...och jobbar både på scen och för tv.
Angela...
...bor fortfarande här.
Hon och hennes make har tre barn.
Duane Chase studerade vetenskap.
Han gick på universitet i södern.
Han jobbar som geolog i Seattle...
...det gäller olja eller nåt.
Vi har träffats ibland...
...när filmen visas på nytt.
Vi har rest tillsammans.
Vi var i London för nåt år sen.
Då skulle filmen distribueras på video.
Då var Nicky Hammond med.
Vi blev fotograferade...
...och hade det trevligt.
Relationen med alla barnen...
...har fortsatt tills idag.
När "Sound of Music" gjordes, visste ingen...
...vilken succé och popularitet...
...den skulle få hos nya generationer.
Jag är djupt tacksam...
...eftersom det påminner om filmkonstens storhet.
Det är något vi förstår.
Det är ett nöje att visa filmen...
...och tillsammans med alla som skapade filmen...
...tackar jag för uppmärksamheten.
[SWEDlSH]